A hat zsoltár után Alleluja… az előversekkel, majd a következő tropár 8. hang. ÉK ٣٣٠. oldal

Midőn a dicső tanítványok * a vacsorai lábmosásnál megvilágosíttattak, * akkor a gonoszlelkű Júdás, * a pénzvágytól elvakíttatva, * téged, az igazságos Bírót * a törvénytelen bíráknak elárult. * Íme, lássátok, ti, e földi javak kedvelői, * ezek miatt felakasztotta magát! * Kerüld a telhetetlenséget, * mely a tanítómesternek ilyet mert tenni. *’ Mindenkihez jóságos Urunk, dicsőség néked!

Szent Lukács evangéliumának olvasása (22,1-39)

Az 50. zsoltár után a következő kánon

KÁNON

I. ÓDA 6. HANG

Kettéválván megnyílt a Vörös-tenger, * és a hullámokat tápláló mélység kiszáradt, * s ezáltal utat nyertek a fegyvertelenek, * a fegyveresek pedig sírjukat lelték ott. * Ezért isteni szépségű éneket zengünk, * mert Krisztus Istenünk dicsőségesen megdicsőült.

III. ÓDA

Ki mindnyájunk Ura és alkotó Istene vagy, * teremtményedet a szenvedélyektől megtisztítva magaddal egyesítetted, * és magad lettél a Pászka-bárány, * ki meghaltál érte, kiáltván: * Egyétek az én testemet és a hit által megerősödtök!

Katavásziaként megismételjük az irmoszt.

Kathizma 1. hang.

Ki tavakat, forrásokat és tengereket alkottál, * hogy alázatosságodat választottaidnak megmutathasd, * tanítványaidnak lábait megmostad, * kendővel körülövezve magad, * és kimondhatatlan emberszereteted folytán megalázkodva, * bennünket is felmagasztaltál, * megszabadítván a gonosztól, *’ mint egyetlen Emberszerető.

Dicsőség…

3. hang

Jószívűséged folytán megalázkodtál, * tanítványaid lábát megmostad, * s őket az isteni pályafutásra ráirányítottad, * Péter elutasítja a lábmosást, * de azután engedelmeskedik az isteni parancsnak és megmosakszik, * és tehozzád szüntelenül esedezik: *’ ajándékozd nekünk a nagy kegyelmet!

Most és…

4. hang. Minta: Kijelentéd…

Együtt étkeztél, Uralkodó, tanítványaiddal, * s titokzatosan kijelentetted nekik legszentebb szenvedésedet, * mellyel megszabadulunk az enyészettől, *’ kik a te szent szenvedéseidet tiszteljük!

IV. ÓDA

A próféta előre látván a te kimondhatatlan titkaidat, Krisztusom, * így kiáltott fel: * Erődnek állhatatos szeretetét oltottad belénk, könyörületes Atyánk, * mert egyszülött Fiadat engesztelő áldozatul küldted el a világra, ó Jóságos!

V. ÓDA

A szeretet kötelékével * a mindenség Uralkodójához kötődő apostolok * magukat Krisztusnak rendelve alá, * ékes lábaikat kinyújtották, * és mindenkinek békességet hirdetnek.

VI. ÓDA

A bűnök feneketlen mélysége vett körül engem, * s már nem bírom hullámveréseit. * Mint Jónás a cetből, így kiáltok hozzád: * Vezess ki engem a romlásból!

Konták 2. hang

Alighogy kezébe vette a kenyeret az áruló, * máris sietve nyújtotta ki azt, * hogy az eladott ember árát fogadja kezébe. * És megigazulás nélkül maradt Júdás, *’ a szolga és csaló.

Ikosz:

Közelítsük meg félelemmel mindnyájan a titokzatos asztalt, * vegyük magunkhoz tiszta lélekkel a kenyeret, * maradjunk együtt az Úrral, s lássuk, * miként mossa meg tanítványai lábát, * és tegyünk úgy, amint láttuk! * Alázkodjunk meg egymás előtt, * s mossuk meg egymás lábát, * mert Krisztus is azt parancsolta tanítványainak, * de nem hallgatott rá Júdás, * a szolga és csaló.

VII. ÓDA

A Babilonban élt ifjak * nem ijedtek meg a lángoktól, * hanem a lángoló tűz közepére vetve beharmatozva kiáltották: * Áldott vagy, Urunk, atyáinknak Istene!

VIII. ÓDA

Az ősi törvény szerint élő ifjak Babilonban * büntetésben részesülve sem engedelmeskedtek az uralkodó oktalan parancsának, * hanem a tűzben is, melybe vetették őket, * összefogódzva, fenntartójuknak méltó éneket zengtek így: * Áldjátok az Urat, az ő művei, és magasztaljátok őt mindörökké!

IX. ÓDA

Az Úrnak különös és emeleten lévő * halhatatlanságot kínáló asztalához * emelkedett lélekkel járuljunk, hívek, * hogy meghallgassuk az ott letelepedett Ige szavát, * kit is magasztalunk!

Fényének (3-szor)

Fölékesített menyegzős termedet látom, Üdvözítőm, * de nincs menyegzős öltönyöm, hogy oda bejuthassak. * Tedd ragyogóvá lelkem öltözékét, fényárasztó, * és üdvözíts engem!

Dicséreti sztihirák

2. hang

Összejön a zsidók tanácsa, * hogy a mindenek Alkotóját és Teremtőjét * Pilátusnak adják át. * Ó, gonoszok és hitetlenek! * Ítéletre szánják azt, aki élőket és holtakat fog majd megítélni. * Kínszenvedésre készítik a szenvedések meggyógyítóját. * Hosszú türelmű Urunk, * nagy a te irgalmad, *’ dicsőség néked!

A törvényszegő Júdás, * aki a vacsorán veled egy tálba mártotta kezét, Uram, * törvényszegők felé tárta ki azt, * hogy átvegye az ezüstpénzt, * és ki a kenet értékét becsülgette, * nem átallt téged, a felbecsülhetetlen értékűt elárulni. * Ki lábait a mosásra kinyújtotta, * álnokul megcsókolta az Uralkodót, * hogy elárulja a gonoszoknak, * de az apostolok karából kiszakítva * nem láthatta meg a te harmadnapi feltámadásodat, *’ amely által könyörülj rajtunk!

Júdás, a ravasz áruló, * álnok csókkal árulta el az Urat és Megváltót * s a mindenek Uralkodóját szolgaként adta el a zsidóknak, * s mint a bárány a leöletésre, * úgy engedte áldozatra magát az Isten báránya, * az Atyának Fia, *’ az egyetlen Nagyirgalmú.

Júdás, mint szolga és csaló, * tanítvány és áruló, * barát és mégis sátánként nyilatkozott meg tetteiben, * mert, bár követte a Mestert, * de közben már az árulást latolgatta, * ezt mondván magában: * elárulom őt és megszerzem az összerakott pénzt, * mert igyekezett már a kenetet is eladni, * Jézust pedig álnokul elfogatni. * Csókot adva elárulta Krisztust, * s mint a bárány a leöletésre, * úgy engedte áldozatra magát az egyetlen irgalmas *’ és Emberszerető.

Dicsőség… most és…

Akit Izajás ártatlan báránynak hirdetett, * önkéntes leöletésre jön meg, * és hátát korbácsolásra adja, * orcáját pedig az ütlegeknek. * Arcát nem fordítja el a leköpdösések szégyenétől, * és gyalázatos halálra ítéltetik. * Mindezeket ártatlanul és önként elviseli, * hogy mindenkinek ajándékul adja *’ a holtak közül való feltámadást.

Előverses sztihirák

8. hang

Ma a Krisztus elleni gonosz gyűlés összeül, * és tanácsot tart ellene: * hogyan adhatnák át Pilátusnak * halálos ítéletre az ártatlant. * Ma Júdás a neki juttatott pénz kötelét a nyakába veszi, * és így mindkét életét elveszti: * az ideiglenest is és az istenit is. * Ma Kaifás akarata ellenére is jövendöl, mondván: * Jobb, ha egyvalaki hal meg a népért, * mert ő épp bűneinkért jött szenvedni, * hogy megszabadítson bennünket az ellenség rabságából, *’ mint jóságos és emberszerető.

Elővers: Ki kenyeremet ette, nagy csalárdságot művelt ellenem.

Ma Júdás a szegények szeretetének álarcát veszi föl, * és kimutatja kapzsisága arculatát. * Nem a szegényekre van gondja már, * s nem a bűnös asszony balzsamát árulgatja, * hanem a mennyei műró kenetet árulja el, * s abból szerez magának ezüstpénzt. * A zsidókhoz siet, és ezt mondja nekik: * Mit akartok adni nekem, * és én őt nektek adom át? * Ó, áruló kapzsiság: * a kedvére való árat számolja ki, * aztán megegyezik a kereskedőkkel, * és megkötik az egyességet. * Nem alkudozik az értéken, * hanem Urát szökött rabszolgaként adja el, * mert a tolvajok szokták így elvetni az értéket. * Az őrjöngő kapzsiság őt saját Ura elleni ármánykodásra késztette. * Meneküljünk ezért az ilyesmitől, kiáltván: *’ Nagy türelmű Urunk, dicsőség néked!

Elővers: Szíve gonoszságot gyűjtött magának. Kiment és beszélt ugyanarról.

Álnok módon cselekedtél, törvényszegő Júdás! * Te a pénzvágy betegségébe esve * embergyűlölővé váltál. * Ha a gazdagságot szeretted, * miért lettél a szegénység tanítójának követője? * És ha azt szeretted is, * miért adtad el a fölbecsülhetetlent halálra? * Döbbenj meg, nap, és sóhajtozzál, föld, * és hangoztasd megindultan: *’ Nagy türelmű Urunk, dicsőség néked!

Elővers: Istentelen végzést hoztak ellenem.

Senki se közeledjék beavatatlanul az Úr vacsorájához, ó hívek! * Senki se járuljon a szent asztalhoz csalárdul, mint Júdás! * Mert ő elfogadta a falatot, de a Kenyeret eladta. * Tanítványt színlelt, de valójában gyilkos volt. * Azért a zsidókkal együtt örvendezett, * bár még az apostolokkal együtt tartózkodott. * Gyűlölve csókolt és csókjával elárulta azt, * aki megváltott minket az átokból, *’ Istent és lelkünk Üdvözítőjét.

Dicsőség… újra az „Álnok módon...” kezdetű sztihira

Most és… 5. hang

Urunk, midőn tanítványaidat beavattad a titokba, * ilyen szavakkal tanítottad azokat: * Vigyázzatok, barátaim, * hogy tőlem semmi félelem el ne tántorítson, * mert ha szenvedek, a világért teszem. * Ne botránkozzatok meg tehát bennem, * mert nem azért jöttem, hogy nekem szolgáljanak, * hanem hogy én magam szolgáljak, * lelkemet adva a világért. * Ha tehát ti barátaim vagytok, * ti is így tegyetek, * és aki első akar lenni, legyen utolsóvá, * az úr olyan legyen, mint a szolga! * Maradjatok énbennem, * hogy gyümölcsöt teremjetek, *’ mert én vagyok az élet szőlője!

Ezután nyomban:

Jó az Urat dicsérni…

Konták. 2. hang.

Alig, hogy kezébe vette a kenyeret az áruló, / már is sietve nyújtotta ki azt, / hogy az eladott ember árát fogadja kezébe, /’ és megigazulás nélkül maradt Júdás, a szolga és csaló.

Table of Contents

Nagycsütörtök_utrenye_borító és törés nélkül